סיפורי ילדות(סבתא)                                                                                                                                                                                                                                  סבתי נולדה בשנת 1938 בשם איילה הלמן (והיום דחנובסקי) היא קרויה על שם סבתא מצד אבא שלה. נולדתי וגרתי בעיר רמת גן. והייתה לי ילדות
כיפית ויפה.  
סבתי היא אחת משלישיה, יש לי שתי אחיות תאומות ונולדתי שנייה, היא האמצעית.  סבתא גם סיפרה לי שתמיד הייתה שמחה בבית, ושהם גרו בחצר גדולה עם כל המשפחה המורחבת של אביה של סבתא, 5 אחים ואחיות עם המשפחות שלהם .  ותמיד היו מלא ילדים ששחקו בקול מיני משחקי כדור וקופסה, הם גם היו עושים הצגות, אחת מהן הייתה מציגה ויתר הילדים באו לצפות בהצגה. היה להם גם משק ובמשק היו פרות, תרנגולות וסוס.   אני הייתה הולכת עם הפרות למראה כדי שיוכלו עשב . 
סבתי ספרה לי שבבית הספר לא היה לה קל בלימודים הכי קשה היה לה היסטוריה ואנגלית.
מה שמעניין,  זה שלימים סבתי עברה לגור באמריקה וחיה שם מעל 30 שנה והינה דוברת אנגלית שוטפת.
 המקצוע שאני הכי אהבה הוא ספורט, משחק הספורט שאני הכי אהבתי הוא מחנים. היא ספרה לי שבכיתה גימל הייתה מורה שאם היו שמים את הידיים על השולחן (מה שהיה אסור) היא הייתה מכה עם סרגל.                                        
הם היו מטילים הרבה ברגל, והולכים לחברים והולכים אפילו לטייל עד הירקן ולפעמים היו לוקחים סירה ושטים קצת בירקון,  תנועת הנוער הייתה הפעילות היחידה בתקופה ההיא.  בשביל להגיע אל תנועת הנוער סבתא שלי ואחיותה, גם היו הולכות ברגל או באופנים, אז לא היו הרבה מכוניות או כלי תחבורה בכלל. שם היה כיף לפגוש את כל החברים והיו פעולות מעניות ומשחקי חברה.
היא סיפרה לי שלפעמים לא היה כל כך קל להביא פרנסה למשפחה, ולא תמיד הייתה קורת גג  אבל לי היה בית , מכוון שאבא שלי בנה לנו את הבית בחצר המשפחתית המורחבת.  הם התפרנסו מהחלב של הפרות  וסבתא שלי הייתה עוזרת למשפחה ולאבא שלה על ידי עזרה בחלוקת החלב. וגם בגינת הירק ששתלה בחצר ושימשה את המשפחה למאכל.   

לסיכום אם תשאלו את סבתא שלי איזו תקופה מועדפת עליה, אז או היום, היא תגיד שהתקופה המועדפת עליה היא תקופת הילדות.   מפני שהיא הייתה תקופה מעוד מענינת ומאתגרת ולא היה צורך בתחרות של השיגים שלאחד יש יותר ולאחד יש פחות. כולם היו שוום וכולם היו מרוצים מהמעט שיש, העריכו כל דבר פשוט וקטן וכל מתנה קטנה. לא היו צריכים את הדברים הגדולים, הדבר הגדול היה המשפחה והחברים.

וזו סבתא איילה שלי בגיל 5 עם אחיותיה התאומות